Enligt T. S. Elliot är syftet med litteratur att förvandla blod till bläck.
Det har jag försökt att göra.
Jag har gett ut fem diktsamlingar på åtta år
och jag blödde som om jag vore blödarsjuk.
Men tids nog koagulerade blodet.
Sårskorpan blev med tiden ett ärr och nu känner jag knappt av såret.
Blodådrorna har torkat ut.
Jag förvandlar inte blod till bläck längre.
Numera förvandlar jag whisky till journalistik.
Jag har inte skrivit någon dikt sedan 1987.
FLODHÄSTEN
MATTHEW LAKE TEATER
Roms ädlingar, min rätts beskyddare,
min sak är rättvis, värjen den med vapen!
Och ni, kamrater, mina kära landsmän...
Om nånsin Bassianus, Caesars son, var angenäm för Roms kunga-ögon,
så stängen...
Vilken skit.
-Tyst! -Försvarar du det här exkrementet?
Rättvisa!
Måttlighet!
Ädelhet!
Ni prinsar som med vänner och partier strävar...
-Maktlystet... -För helvete.
Håll dina åsikter för dig själv!
Det kan man inte göra när man är kritiker.
Vet att Roms folk, för vilket särskilt vi parti må taga, har...
"Enhälligt valt!"
Enhälligt valt till innehavare av kejsartronen...
-Andronicus som... -Nu får det räcka.
...blivit nämnd den fromme...
Kliv ner från scenen och hitta en ny agent!
-Är det här en del av pjäsen? -Nej, det är ett ingripande.
Var är den som ansvaret för det här eländet?
-Var är Matthew Lake? -Släng ut honom!
Det är regissören som borde bli utkörd
och rullad i tjära och fjädrar för att ha slängt lös avföringssmörja
-på den betalande allmänheten. -Säg om det där!
Lös...
...avförings...
...smörja.
Behöver du hjälp med repliken igen?
Takterna sitter i.
Bort med dina jävla tassar!
Jag har inte sett någon värre skit på scen sedan "Koprofili"-musikalen.
Släpp mig! Ni borde skämmas.
Vi måste se starka ut, men först måste du checka in på rehab.
Jag tål alkohol.
Ted, jag vill bara hjälpa dig.
-Det behövs bara lite management. -"Management".
Brunbyxornas slagord.
-Jag uppskattar ditt arbete... -Inte alls.
Smartare personer har sagt åt dig att jag är en fjäder i hatten.
Jag vet att jag gör att du känner dig framgångsrik.
Jag vet att du vet att jag kan kliva in var som helst
och få de obildade cheferna att gråta tacksamma tårar.
Jag vet dessutom att du jobbar med kultur för att du inte fick nyheterna.
Försöker du censurera mig? Det är du som förstör
med ditt torftiga narrspel och ditt suktande efter offentligt erkännande.
Du har säkert aldrig ens runkat utan fokusgrupp,
din sexuellt mesiga och osofistikerade tönt.
Du och din fräkniga röv kan ta sabbatsår, så att en riktig man får sköta tidningen.
En gång i tiden må du ha varit den brittiska poesins stora hopp,
men när skrev du senast något?
När gjorde du senast något över huvud taget?
Jag har inte större behov av dig än av en jävla reservoarpenna.
Var det allt?
Nej.
Stick. Du får sparken.
Visst.
Det är inget att förneka att vi alla känner oss underskattade.
När man får sparken bekräftas känslan av
att inte vara uppskattad av den okänsliga världen.
Det stärker paradoxalt nog självkänslan för det bevisar att vi hade rätt.
Även om det vi hade rätt om är att alla ser oss som ett slöseri med hud.
Nu när jag har mycket fritid kan jag kanske ta mig tid
att skapa den sorts brinnande litteratur som jag en gång var känd för.
Det skulle nog inte komma någon dikt under så stillsamma förhållanden,
men man får inget om man inte frågar.
Så jag skrev i vanlig ordning ner de ord som jag kände för.
Oerhört. Haverrot.
Monstration.
Ovanliga ord irriterar kunderna, men de förstår inte hur poeter har det.
Målare har olje-, akryl-och pastellfärger.
Terpentin, linolja, målarduk och penslar.
Musiker har maskiner av trä, mässing, tarmsträngar och kolfiber.
Men den stackars poeten...
Den stackars jävla poeten.
Roddy?
Du kan tyvärr inte få mer kredit, mr Wallace.
Helvete.
Jag bjuder.
En av de finaste fraserna i vårt språk.
-Skål för din hälsa. -Detsamma.
Visst är du Ted Wallace? Du minns kanske inte mig.
-Vi har väl inte gjort det? -Jag heter Jane Swann.
Jane Swann? En av Berkshire-svanarna?
Tänk tillbaka på ett litet dopfunt, en bebis och en poet på uppgång.
-Jane Burrell, Rebeccas dotter. -Det var som fan!
Jag har inte sett dig sedan din mamma slängde ut mig.
Jag har alltid varit stolt över dig. Alla läste två av dina dikter i skolan.
Om du hade skrivit till mig hade jag kommit och pratat.
Jag hoppades på att hitta dig här.
-Där de halvkända super till. -Du var inte halvkänd!
-Mina vänner älskar dina recensioner. -Det är tyvärr slut med dem.
-Jaså? -Du tittar på en nysparkad man.
-Vilka goda nyheter! -Jaså?
Vill du följa med mig hem?
Gärna.
Janes hem levde verkligen upp till mina förväntningar.
Den värsta sortens blandning med klichéer som står att finna utanför Beverly Hills.
Det var belamrat med kristallflakonger,
fallossymboler och alla tänkbara gudomar.
Gillar du det?
Det är inte rätt ord.
Vissa av sakerna är speciella. Det där på soffan är ett moderkakstyg.
I taxin hade Jane sagt att hon hade ett jobb åt mig.
Jag invände och ville bli avsläppt, men hon sa åt chauffören att köra vidare
och försäkrade mig om att jag skulle gilla hennes nya idé
som hon oroväckande nog kallade för "projektet".
Då så... Vad gör vi här?
Jag har ett förslag.
Det är ju praktiskt taget incest.
Enligt läkaren har jag tre månader kvar i livet.
Leukemi.
Vad tråkigt.
Är du rädd?
Inte nu längre.
Vad tufft av dig.
Det är en usel tid och en usel värld, och det slutar likadant för alla.
Tror du på mirakel?
Som att stilla stormar och ge mat åt massorna?
Ge mig en cigarett.
Jag har råkat ut för något fantastiskt och mystiskt.
Jag vill att du undersöker saken.
Jag vet inte vad du har tänkt dig, men jag är ingen grävande journalist.
Är du säker på att du inte är intresserad?
Som gudfar bör jag kanske inte säga det, men du verkar inte klar i huvudet.
Jag förlåter dig, men det var synd. Du känner nämligen de inblandade.
Morbror Michael.
-Michael Logan? -Du får bra betalt.
25 000 nu och resten senare eller i mitt testamente.
-Du sa ju... -Enligt läkaren kommer jag att dö.
Men det tror inte jag.
Jag råkade ut för något på Swafford Hall.
Jag vill att du tar reda på sanningen.
Och om sanningen är att du inte är botad?
Då dör jag i leukemi.
-25 000 pund. -100 totalt.
Det finns säkert tusen journalister som gör det för en tiondel.
Du är den enda som kommer in på Swafford. Du är ju hans sons gudfar!
Sedan din mor och jag gick skilda vägar har jag inte varit mer välkommen...
En gudson är en gudson.
Skriv till David och bli inbjuden.
Och hör av dig.
Jag hade kunnat lösa in checken på tio minuter.
Jane var galen, men checken var klar och vettig.
Jag hade inget emot hennes vanföreställningar,
men vad var det hon trodde?
Jag avundades tölparna som får leta efter nålar i höstackar.
Mitt uppdrag var mer diffust.
En korsning mellan ett lönlöst företag och en rolig historia.
Mitt senaste Swafford-besök hade varit underhållande,
men där fanns inga mirakel.
Tack för att du hämtade mig, Simon.
Davey ville åka, men jag trodde att du skulle gilla den här bilen.
Jag har byggt den själv.
David säger att du är poet.
Ja, enligt ryktet.
Läs upp en.
-Vadå? -En dikt.
Det var en gång en ung Simon
Och rim var inget för honom
Det var synd och skam Att hans eget namn
Blott kunde paras med mödom
-Strålande! -Bättre blir det inte i 100 km/h.
Swafford Hall.
Familjen Logans hem sedan 1984 då den bereste magnaten Michael Logan
sänkte sig för kärlekens skull genom att gifta in sig
i den utarmade brittiska adeln.
Efter att ha hjälpt Margaret Thatcher med något lömskt i slutet av 80-talet
blev Michael "lord Logan av Swafford"
och han har sedan dess drivit egendomen som en förläning
utan att göra om stället till bröllopslokal, hotell
eller någon hemsk safaripark.
Farbror Edward!
-Farbror Edward! -Davey.
-Farbror Edward! -Väl mött!
Hejsan, farbror Edward!
Det räcker med Ted.
Kom, farbror Ted. Vi har så mycket att prata om!
Podmore, inte sant?
Välkommen tillbaka till Swafford, mr Wallace.
Jag kan ge farbror Ted en rundtur.
För all del.
...och efter middagen kan jag visa dig den östra flygeln.
-Whisky blir väl bra? -Ja.
Men först blir det nog ett bad.
Och efter det blir det möjligen en tupplur.
Nåväl... När du...
Så finns jag på den södra gården.
Om du vill prata lite.
Hej då.
Sedan jag blev Davids gudfar hade vi brevväxlat.
Mina var korta och få och innehöll emellanåt en fempundssedel.
Han skrev tröttsamma brev nästan varje månad, ofta i jambisk pentameter.
Han ser upp till sin far som en tusensköna ser upp mot himlen
och drömmer om att bli lika strålande som solen.
Men män som Michael har aldrig varit några slanka poeter i sin ungdom.
I skolan stal de pengar från idiotiska pojkar som David
och la dem på cigaretter och porrtidningar.
Nu är jag i alla fall här.
Hur länge jag stannar beror på Michaels välkomnande.
RING JANE OM 5 MIN
En gång i tiden var vi bästa vänner, men det har forsat mycket vatten under den bron.
Sedan har bron sprängts
och spolats ut i ett kyligt och likgiltigt hav.
Det är en lång historia.
Ted.
Raring!
Vad du ser ung ut! Du är mindre fet.
Och du ser... blötare ut.
Te?
Kaka?
Vad kul det är att se dig!
Var är Michael?
Han vill träffa dig före middagen.
Bäst att få det överstökat.
-Så säger alltid bekymmerslösa människor. -Om det ändå vore så väl.
-Vad är det? -Det är David.
-Berätta för hans gudfar. -Det går bra i skolan.
Han är en fin pojke, han är bara...
Udda bland folk.
Roman är gothare. Han uppför sig alltid lite udda.
-Om det ändå rörde sig om kajal. -Ge mig ett exempel.
Under en middagsbjudning förra helgen frågade han en parlamentsledamot
vilket djur som har längst penis.
Hon skrattade och hade sönder sitt vinglas.
Han envisades och hon sa: "Kaskelotten."
Han sa: "Nej, kaninloppans penis är två tredjedelar så lång som kroppen."
Strålande, eller hur?
Bara om honan är tillräckligt elastisk.
Han är 16 år. Han borde veta att man inte säger så.
Tonåringar är besatta av sex. Det är normalt att testa gränserna.
-Kan du hålla ett öga öppet? -Båda två.
Det är därför jag är här.
Du är sen. Jag fick börja träna.
Jag snokade. Jävla apparat!
Jag förväntar mig att du håller tiden. Vad har du sett?
Simon är den tråkigaste tonåringen i England.
David är...
Det vet jag inte än.
Men jag har inte sett något som varit det minsta mirakulöst.
-Får jag valuta för pengarna? -Berätta bara...
-Retas inte. Säg det bara. -Du måste vara objektiv.
Håll ögonen öppna och se det som behöver ses.
Hon är helt jävla galen.
Men nu måste jag lyssna på Michaels gamla hederliga maffiamissnöje.
-Du skämde ut henne på tv! -Det var sent.
Det är som sagt en lång historia.
En lång och komplicerad historia.
Jag brydde mig om henne för mycket för att göra henne till en framtida exfru.
Då så.
Då så?
Berätta. Ditt liv är en enda röra, du är arbetslös och du har kommit för att...
För att...
-Umgås med David. -Du tog lång tid på dig.
Jag vet att det är några år sedan, men jag stötte på Jane och började fundera.
Fundera på vadå?
Berätta varför du egentligen är här.
Jag... Efter det där med jobbet, så har jag letat efter något att göra.
Jag skulle vilja skriva en biografi om dig.
-Din jävla journalist! -Som värst skulle den bli tråkig.
Ingen biografi. Inget snokande. Ingenting.
Jag skulle skriva snällt.
-Stick härifrån. -Förlåt, glöm att jag sa det.
Jag litar inte på dig.
Nej, det förstår jag.
Hör på. Anne oroar sig för David.
Jag ställde verkligen till det med din syster,
men allt är faktiskt tillåtet i kärlek och krig.
Inte när det är offentligt.
Jag förstår.
Och därför ska jag ge dig en andra chans?
Som gudfar.
Jag lovar att skärpa mig.
-Jag håller koll på dig. -Förstått.
Välkommen tillbaka till Swafford.
Det var mer än ett årtionde sedan Michael och jag sågs senast
även om han ofta dyker upp i tidningen som prisbelönt vd
på diverse stora företag.
Det står för "verkställande direktör"
och verkar vara en blandning av koncernchef och skitstövel.
När en man som Michael säger att han håller ögonen på en
hade det lika gärna kunnat vara en vithaj som sa det.
David?
Jag antog att det som lockade ut David fem på morgonen var roligt eller illmarigt
och följde hans spår i daggen,
men det visade sig att fotspåren inte ledde någonstans.
Jag kände mig som ett praktarsle
och föreställde mig att David fick vingar och flög sin kos.
Det miraklet skulle vara värt att undersöka.
Fan också!
GOD MORGON
HAR DU LÖST FALLET? STÅR ALLT KLART?
VERKLIGEN INTE
MEN SAKER SOM HAR VARIT KLARA HAR BLIVIT OKLARA
LETA VIDARE
DU VET NÄR DU SER DET DU MÅSTE SE DET SOM BEHÖVER SES
OCH LÅT BLI WHISKYN!!!
Vad gör man inte för pengar?
Hur ska man kunna undersöka "inget särskilt"?
Det är som att anlita Sherlock Holmes när inget brott har begåtts.
Jag börjar förstå varför han alltid spelade fiol
och tryckte i sig kokain.
...han ville veta om vi hade någon defibrillator.
Mycket specialkost.
Kan jag stå till tjänst, mr Wallace?
Ja, Podmore.
Kan någon rätta till min gardinstång? Den verkar ha lossnat under natten.
Självklart.
Tack. Vad har vi här? Helgens gästlista? Vad spännande!
Får jag titta?
Oliver Mills. Säkert någon trendig allergi.
Kärlkramp?
Som en storslaget aristokratisk och omåttligt lyxig fastighet
lockar Swafford till sig mängder med
stela borgare och nervösa bohemer som använder ordet "weekenda"
och undrar när de kan skicka ner en av underhuggarna
till den fina vinkällaren.
Madame Valerie Richmonde och mademoiselle Clara.
Vem var den här högbröstade och knullvärdiga varelsen
som strålade av föraktfull likgiltighet?
-Kom. -Bonjour Madame.
Merci.Mina väskor.
Ted Wallace.
-Jag trodde att du var en betjänt. -Nej.
-En poet. -Jaha.
Och Michaels äldsta vän.
Givetvis.
Och Davids gudfar.
Jag ansvarar för hans andliga utveckling.
Jaså?
Det här är min dotter, Clara.
Ni kanske kan bli vänner.
Du måste vara David. Jane har berättat allt om dig.
Jag har sett fram emot att få träffa dig.
Ur Madame Valeries väldoftande sköte hade det trängt fram en alldaglig dotter.
Jag visste inget om flickans far, men skulle gissa
att den närsynta hobbiten med sneda tänder kunde ha blivit till i Midgård.
Naturen kan vara fruktansvärt grym.
Jag var på väg in i min värsta mardröm.
Att tillbringa en hel helg med en av mina äldsta vänner.
Den berömda regissören och aktiva sodomiten Oliver Mills.
-Våld är sällan någon lösning. -För sjutton, Oliver!
-Fick du inte Michaels säkerhetsinformation? -Nej, men jag finns säkert omnämnd.
Här.
Din stackars uppblåsta flodhäst.
-Känner du dig inte välkommen? -Jag hälsar faktiskt på David.
Jaha.
Så du vet? Vad lider du av? Du kan berätta för mig.
"Lider av"? Han är min gudson. Vad menar du?
Är det porslinet som klirrar?
Vi får inte bli sena till lunchen!
Det var förhoppningsvis ljudet av intrigen som tätnade.
Om jag inte gjorde några framsteg riskerade jag att bli kvar här hela sommaren.
Så det har gått bra med hingsten i år?
Ja, det gick äntligen vägen med Hickstead.
Tack vare honom.
Jag är särskilt stolt över skogsmarken.
Den sortens natur står bara britter ut med.
Vad gör du i Swafford om du inte gillar landsbygden?
Jag ska köpa Lilac till min dotter.
-Lilac? -Vårt gråa sto.
-Jag har tagit ridlektioner. -Vi kan titta på henne efter maten.
-Om du vill kan du hjälpa mig att mocka. -Gärna.
En kutryggig flicka som mockar skit.
Quelle fortune!
-Sträck på dig. -Ursäkta.
-Jag är dösugen på det där. -Bokstavligt talat.
Vet du om det?
Podmore ser, hör och berättar för Ted Wallace.
Är det därför du är här?
Nej.
Jag har en ny pjäs som Michael ska finansiera.
Jaså?
Har någon sett David?
Trädens barn på jordens bädd
På ett nytt liv är han beredd
Under träden väntar han
Vid din fot, en mystisk man
I vaggan gömd bortom visit
Begravd likt säd, hans säd så vit
Han ger sig själv en kyss så skön
En ljuvlig suck, så gror hans frön
Ja du...
Det var som fan.
Jösses!
Behåll den.
Underbart.
-Har mamma berättat om mig? -Varför undrar du?
Jag oroar henne. Det ser jag i hennes blick.
-Det hör till när man är mamma. -Jag oroar henne mer än Simon.
Simon berättar inte om penisar för främlingar. Han är säker.
-Är jag osäker? -Det hoppas jag verkligen.
När man är min gudson måste man vara vild och farlig.
-Varför gör sexuella saker folk förlägna? -Det gäller inte mig.
-Folk blir mer förlägna av kärlek än av sex. -Varför tror du det?
-De pratar aldrig om det. -Det är allt de pratar om.
Kärleken är allt, kärlek får jorden att snurra.
Nittio procent av all poesi handlar om kärlek.
Snabb, sävlig, söt, sur, dyster, grann
Blir han far till oföränderlig skönhet
Prisad vare han
Herregud. Självklart gillar du Hopkins.
De stora vet att poesi
är vårt sätt att låta naturen tala till oss.
-Wordsworth... -Nej, din dumbom!
"Jag blev vederkvickt", "jag låg", "jag gick så ensam ".
-Han är en självupptagen onanist. -Wordsworth onanerade inte.
Han är en jävla amatör!
Hör på, grabben.
Jag är glad att du vill skriva poesi,
men försök komma på ett lika meningslöst och hopplöst yrke.
Avloppsingenjör.
Okej, föreställ dig det här.
Alla poeter i England, Skottland, Wales och Nordirland strejkar.
Effekt? Ingen. Elände? Inget.
Det tar 14 år innan någon märker det.
Och föreställ dig det här.
Alla avloppsingenjörer i London strejkar.
Effekt? Skit och tamponger i kranen och stank överallt.
Elände, lidande och nyhetsvärde? Högt.
Men du tror väl fortfarande att poesi kan förändra världen?
Du bryr väl dig?
Inte du också.
Det är klart att jag gör, det är bara...
Man får jobba hårt.
Om man vill ha guld får man slita i en gruva. Det trillar inte ner från skyn.
Okej?
Toppen.
Allt prat om poesi har gjort mig hungrig.
Dags för en andra kakstrof.
Jag går och kokar te.
Fan!
Ännu ett bad?
Min tyngdpunkt har flyttat på sig sedan jag senast satt i en båt.
Du hittade alltså David.
Ja, jag har läst en av hans dikter. Här har jag den.
Han verkar på sitt eget eleganta sätt ha skrivit om att runka i skogen.
-Är den bra? -Dikten eller onanin?
-Ted. -Gör han det ofta?
Du bad mig att hålla ett öga på honom och det har jag gjort.
Och om han gör det...
Mammor behöver inte veta allt.
Jag förstår, men jag är inte vulgär för skojs skull.
Under merparten av mitt liv har jag sprungit efter kvinnor som en valp
och annars har jag tillfredsställt mig själv.
Det har varit bra för mig,
men om din son sprutar ur sig metafysisk konst
och inte bara fyller näsdukar med mänsklig handkräm, så har han problem.
Vad är problemet?
Mamma, du måste komma till stallet.
Lilac är sjuk.
Fan också.
Om hästen är sjuk måste han göra något.
Det gör han säkert, men först måste vi hitta honom.
Tror du inte?
Tro är bra, men jag vill ha lite bevis.
Det är väl lite drastiskt?
-Hon mådde bra i går. -Det kan leda till njursvikt.
Det finns ingen korsört i hagen.
Har du någon annan förklaring på den blodiga avföringen?
Nej, men det förklarar inte den blodiga saliven.
Jag beklagar, Clara. Vi måste nog avliva Lilac.
Men jag fick inte ens rida på henne.
Kom, vi går tillbaka till huset.
Jag är ledsen, Valerie. Riktigt dålig tajming.
-Men hon kan väl tillfriskna? -Det är sorgligt, men Anne är erfaren.
Vi behöver ett mirakel.
Hercule Poirot skulle säkert kunna kasta ett öga på dem
och dra mängder med slutsatser.
Men om det här är någon sorts ledtråd, så uppfattar jag inte den.
Ni förhastar er.
Mon Dieu.
David, rör henne inte.
Låt bli.
Sjuka hästar kan vara farliga.
-Kom hit. -Det är inte rätt!
-Vad har hänt? -Jag förklarar strax.
Familjen Logan upptäckte att de inte kunde avliva en sjuk häst,
men de hade inga problem med att tveka och dra ut på tiden.
Kom tillbaka i morgon, så får vi se hur läget ser ut.
-Visst. -Tack.
-Vad sägs om en drink före middagen? -Ja, flera stycken.
Manusförfattaren gav mig idén. Vi träffades i Venedig.
Har du en poäng eller berättar du bara om osammanhängande händelser?
Din rackare!
Var var jag? Just det!
-Gianni hade en enorm... -Herregud.
K-U-K.
Han var rädd för att skada mig.
Jag sa: "Med tanke på mitt förflutna, så har du tur om den ens nuddar kanterna."
Som att skicka ut en pappersbåt i Canal Grande!
-Det här är inget för barn. -Du är så pryd!
-De vet. -Vi har två alternativ.
Antingen låter vi Oliver pladdra på om sina äventyr,
eller så låter vi barnen ta reda på allt för egen maskin.
Jag förstår inte varför folk är så besatta av sex.
Det är ju meningen med livet.
Något man kan lära barn är gott uppförande. David, hjälp till med tallrikarna.
Clara!
"Vill du berätta om handlingen, Oliver?" -Kul att du frågar, Michael.
Den handlar om en gigolo som har det motigt och börjar spela saxofon på ett fartyg.
-Men i själva verket... -Sluta.
Glöm det.
Inte ett öre.
Om vi inte kan skåla för min pjäs,
så får vi skåla för Lilac.
Hoppas att hon får sitt mirakel.
"Skål för Lilac." De säger samma sak i morgon när hennes ben mals ner på limfabriken.
Skål för mirakel.
-Du brukar aldrig tacka nej. -Tror du verkligen
att jag ska dricka vin och be om ett mirakel?
-Är det så löjligt? -Det är trams!
Mirakel är fenomen som vi är för rädda eller för lata för att förstå.
Men inget mirakulöst händer på riktigt.
Och det är verkligen aldrig någon som blir helad.
Tror du inte på helande?
Man kan rätta till mekaniska fel, men inget kan botas eller bli som nytt.
Allt ruttnar.
Och så är det med den jäkla saken.
Vill någon ha en kopp kamomillte?
Jag och Tedward får nog prata och dricka något starkare.
Jag har skickats hit för att utreda mirakel och måste nu motbevisa deras existens.
Det är inget sammanträffande.
Jag känner mig som tvivlande Tomas på påsken.
Det här får du aldrig prata om med någon.
Min far kom hit från Massachusetts år 1936.
Under kriget jobbade han som ingenjör inom flygvapnet.
Senare det året kom det en ung man till basen.
Hans far hade en metallskärva i foten. Den var angripen av kallbrand.
Pojken visste att läkaren skulle amputera och bad min far om hjälp.
Han rörde vid foten, skärvan kom ut och såret läkte.
-På en gång? -Ja.
-Det kan ha varit en slump. -Det var bara den första gången.
Efter några fler mirakel började folk prata.
Alla var ute efter honom. Det var hemskt.
-Det var en annan tid. -Det var för 70 år sedan.
Inte på medeltiden.
Jag har aldrig haft gåvan...
-Den hoppade visst över en generation. -Det är rena sagan!
Anne har astma.
Minns du den varma sommaren för fyra, fem år sedan?
David och jag var ute och hon fick ett fruktansvärt anfall.
Mamma?
Simon var där och gjorde första hjälpen.
Men det fungerade inte.
Vi kom hem och David hörde tumultet.
Han la händerna på hennes bröst och hon började andas.
-Räddade David livet på henne? -Helade.
Inga fler anfall.
Det är som om Stephen Hawking skulle säga att han tror på tomten.
Gamla vänner får gärna bli skitstövlar, men helst inte galna.
Jane kom hit i påskas.
Leukemin var allvarlig och hon hade tre veckor kvar.
Hon ville leva dem i lugn och ro.
Hon gick och la sig på en gång och såg bättre ut redan första veckan.
Den andra veckan ville hon resa på sig.
Den tredje var hon helt botad.
David hade varit hos henne varenda dag.
-Det måste finnas en rationell förklaring. -Davids händer helar.
Jag har sett det själv.
Jag är rådlös. Vi är privata av oss, men det här känns stort, viktigt.
Ska jag dölja det eller berätta för alla?
-Varför frågar du mig? -Du pratade om att du är Davids gudfar.
Gör dig förtjänt av det.
KÄRA JANE JAG BEHÖVER RÅD
ANTINGEN ÄR JAG SENIL ELLER SÅ ÄR ALLA GALNA
JAG SA JU ATT DET SKER MIRAKEL I SWAFFORD!
VAD KUL ATT DU HAR SETT DEM!
DET HAR JAG INTE
OPÅLITLIGT FOLK HAR SAGT OSANNOLIKA SAKER
MEN SÅ MÅSTE DET VARA
DU VET VAD DET BETYDER FÖR MIG
En gammal poet vid namn Ted Kände sig vilsen och rädd
Hans längtan var djup Efter en rejäl sup
Och en aspackad lur på sin bädd
Hej Lilac.
Jag har ett äpple åt dig.
Stick!
Halleluja!
Vad är det med dig?
Lilac är frisk!
Det finns mer mellan himmel och jord, Tedatio!
Har du hört?
Visst, stig på. Varför inte ropa på Podmore också?
Om Lilac är botad, så kan kanske Clara bli vacker.
-Vart ska ni? -Vi ska hitta David.
Lilac botade inte sig själv.
Jösses... Vänta!
Inget gör mig på så dåligt humör som att se Oliver glad,
men insikten om att jag hade missat ett mirakel var nästan lika hemsk.
David hade inte tagit åt sig äran för Lilacs tillfrisknande,
men tanken hängde i luften som ett pissfyllt luftskepp.
-Var är din bror? -Jag har inte sett honom.
Hoppa in, så letar vi.
-Vad tror du om saken? -Jag kollar alltid hagen.
-Där finns ingen korsört. -Jag hörde det.
Ingen förklaring. Sankt David och hans magiska händer!
Stanna den förbannade hårtorken!
-Hej David. -Hej Oliver.
Var tror du om handpåläggningarna?
-Jag vet inte. -Tror du inte på mirakel?
Ledsen.
Har du sett honom göra det?
Bara när David la sina händer på mamma
-och hon blev bättre. -Inga ljus eller änglakörer?
Hon kvicknade bara till.
Jag måste få se det själv.
Jävla Jane och att "se det som behöver ses".
Så ja!
Var fan har du varit?
Ta dig samman, Ted.
Existentiella kriser är för nollor och figurer i skandinaviska filmer.
-Du skulle se efter David. -Jag hittar inte honom.
Den jävla hästen har ställt till det. Samma sak som med pappa!
-Läget är under kontroll, jag lovar. -Vad är det värt?
Det är allt...
-Hejsan! -Du ser ut att må bra.
Helt jävla magiskt!
Glöm honom. Han är för blasé för att känna förundran.
Men du kan förändra världen.
Nu är det Claras tur.
Jag ska hitta honom.
Oliver njöt av att ha botats.
Nu skulle den orädda tonåringen ge sig på Clara.
Om sankt David kunde förvandla Valeries dotter till en modern Afrodite,
så var det ett mirakel jag inte kunde missa.
David, det är farbror Ted.
Ångvisslan har ersatts av ljudet av diesel-och eltåg.
-Mr Wallace? -Jag letar efter David.
Ett av vår tids största åtaganden.
-Vad var det där? -Jag hörde inget.
Säg inte att du också har gått och blivit galen.
Större diskretion leder till mer dricks.
Vet du var David är?
Kom igen, John. Du ser ju allt som händer här.
-Han brukar gömma sig. -Fortsätt.
Han lämnar ofta sin säng och tar aldrig dörren om det finns fönster.
Oftast måste han vara ute om nätterna.
Men var?
Min mun mot gräset i min takt
Rent gräs är hö för människans kött
Min hand runt blad, grönskans prakt
Och sav är blod, så färskt och så blött
Jag sådde fröet som var mitt
Hej Valerie!
MAMMA KOMMER TILL SWAFFORD
VAR INTE HEMSK MOT HENNE
Kom, Clara. Bara in i skogen.
Herregud.
Om du släpper in anden, så helar den dig.
Känn anden i dig. Du måste omfamna den.
Sug ut den. Så ja.
-Sug ut den. -Nej, släpp henne!
Släpp henne!
-Nu får du tvätta av dig. -Hon bet mig!
-Lämna mig inte! -Lärare, hela dig själv.
Så mycket för moderna mirakel.
Jag tror inte att Franciskus av Assisi fick utlösning i någons mun.
De utelämnade kanske bara det.
Farbror Ted, hon bet mig.
Botar du alla så där?
Säg inte ett ord.
Kan du stå upp? Så ja.
-Det är lätt för gamla att döma unga. -Hon bet mig.
Det har varit svårt att tycka om David med hans crickettröjor
och sorgliga sonetter, men han är min gudson.
Jag må vara opålitlig vad gäller dopfunt och servettringar,
men när jag bevittnade sexkatastrofen kände jag en viss kamratanda.
Jag har aldrig varit någon pojkscout och jag gör inte goda gärningar varje dag,
men en baddare vart femtonde år borde göra mig förtjänt av någon sorts märke.
Mr Lennox.
Jaha.
Ja.
Vad har du för relation till David?
Ibland är den bra, ibland dålig.
Är du hans pappa?
Jag är rädd för det.
Jag vill att du förklarar varför David sa:
"Smärtan blev värre i bilen, dels för att 'farbror Ted' kör så illa."
Det är som tur är ovanligt att barn läggs in med mänskliga bitmärken på penisen.
Det är ännu mer ovanligt att pojken kommer i sällskap med en offentlig person.
Om du visste vem jag var kunde du väl ha sagt det?
-Vilka är Davids föräldrar? -Jag vill prata med David.
-Det tillåter nog inte polisen. -Polisen?
-Du är en auktoritetsfigur. -Nu uppför vi oss som vuxna.
Det rör sig om ett par älskare som råkat ut för ett missöde.
Det går kanske an i din bohemvärld...
Om det hände min son skulle jag inte göra en stor grej av det.
Jag är faktiskt fredsdomare!
Och säkert med i "Hemmafruar mot oralsex".
Om föräldrarna lägger sig i blir det bara pinsamt!
Om jag inte får numret till Davids föräldrar, så ringer jag polisen.
-Ett, två... -Okej.
-Du vill säkert ha flickans namn också. -Flickan?
Ja, flickan!
Du tror väl inte att en giraff sög av honom?
Jag trodde att du...
-...var delaktig. -Vad sa du att du trodde?
Jag ber om ursäkt om jag har misstagit mig.
Det är min plikt att...
...fastställa fakta.
Strålande. Jag har stött på en av de få människor
som har min poesi i bokhyllan och som har granskat min själ,
så tror hon att jag är en jävla pedofil.
Jag gick ut i skogen och fick en riktig överraskning.
Jag slapp med nöd och näppe att stämplas som sexualförbrytare!
Ibland kräver gåvan ett offer.
Det är nog bäst att du förklarar hur dina krafter fungerar.
Stanna bilen.
-Jag har letat tillräckligt efter dig. -Jag ska förklara.
Men inte här.
Jag kallar det för "gåvan", inte "min gåva".
Jag kan känna naturens kraft.
När jag lägger handen på något sjukt, så strömmar den genom mig som en blixt.
Men jag har även mänskliga känslor.
Hunger.
Och köld.
Alla sorters hunger.
Första gången jag hade en våt dröm
var i fjol.
Jag vet att det är sent.
Jag visste att jag inte kunde låta något så hemskt ske.
Vilket slöseri!
Det är nämligen inte bara mina händer.
Alla delar av mig kan hela.
Mitt blod.
Och min säd.
-Okej... -Jag visste att om jag gjorde något bra
istället för att njuta själv,
så kunde det vara ett kraftfullt verktyg.
-Så du och Clara... -Det började med Jane.
Hennes sjukdom var för allvarlig för mina händer.
Men jag visste att om jag tog mig in, djupt in i henne, så skulle det fungera.
Tror du att krafterna är...
-...nedärvda? -Alla kan ha en ren själ.
-Till och med jag? -Särskilt du!
Som poet blev du inspirerad att se världens härlighet.
Skitsnack!
Den som vill skriva poesi får kämpa med papper och penna
och lorta ner den med mänsklighet. Man väntar inte bara på inspiration.
Världen är laddad med Guds storhet
Den glänser till som skakad metall
Gerard Manley Hopkins arbetade och studerade.
-Han lärde sig walesiska! -Men han hade genialiteten inom sig!
Titta på Simon.
Vi har samma gener, men han har en vanlig själ.
-Och din själ? -Den är annorlunda.
-Och speciell. -"Annorlunda och speciell."
Ja, och det borde du respektera.
Satan.
"Se det som behöver ses." Så fan heller!
Inga jävla skitmirakel.
Ledsen om jag är tråkig, men alla ser bara vad de vill se.
Oavsett om det gäller bohemiska buddhister och fjantiga katoliker
eller att suga av en tonåring i en idyllisk glänta.
Det är bara förvridna speglar som får en att verka gladare, snyggare eller mindre...
Ja, mindre döende i leukemi.
Stackars Jane. Den dumma kossan.
Kanske är jag bara för blasé för att känna förundran.
Jag kanske borde offra allt vett och ansluta mig till den idiotiska sekten.
Om någon behöver ett mirakel, så är det den jävla Ted Wallace.
Jag har inte alltid varit sur och bitter.
Hjälp mig, Jesus. Gör mig hel, Guds son.
Var snäll och häll upp ett glas gin.
Självklart.
Herregud.
-Som du ser ut. -Vem styr i Narnia när du är här?
Tänk att du vågar dig hit.
Michael blev säkert överlycklig när du ringde.
Jag skrev faktiskt till David.
Självklart.
Du måste komma ikapp som gudfar.
Nu kan vi visst inte undvika sanningen längre.
Vi måste ta itu med berättelsen om mitt liv med familjen Logan.
Den började med Michaels lillasyster Rebecca som jag hade ihop det med för länge sedan.
I kväll får jag besök av en av landets främsta poeter som nu...
Vår romans fick ett tvärt slut när hon bad mig
att vara med i hennes tröttsamma poesiprogram.
Reaktionerna på dina kommentarer...
Kvinnor avskyr mig för att jag vågar säga sanningen.
-Kvinnor njuter inte av sex. -De kvinnor som du har...
De ser det som ett pris som måste betalas för att ha en man och ett förhållande.
Jag är ärligt talat bara här för att jag får ligga med dig ibland.
Att ge efter för de absurda nyckerna är det mest smickrande vi män kan göra.
-Tack, mr Wallace. -Var det allt?
Det var bara början.
Under de kommande fem åren la jag alla mina talanger på hög
för att klättra upp på den och självförbrännas som en laotisk munk.
Sedan dess har Rebecca varit en flitig nemesis.
Vi är skeletten i varandras garderober.
Jane sa att du skulle komma hit, men jag trodde inte att du faktiskt...
Hon bad mig att utreda hennes tillfrisknande.
Hon har visat att läkarna hade fel och det duger för mig.
Struntar du i hur och varför?
Att ignorera sin guddotter när hon är liten är en sak,
men att utnyttja henne är avskyvärt.
-Jag utnyttjar inte henne. -Självklart inte.
-Du tar bara hennes pengar. -Hon har gott om det.
Hon behöver någon som går till botten med tillfrisknandet.
-Och det är din uppgift? -Ja.
Hur går det med det ädla sökandet?
Kom igen. Det enda du har gått till botten med är whiskyflaskor.
-Är du glad? -Ja.
Tack! Visst är det underbart?
Det är bara skitsnack och jag vet inte hur jag tar mig igenom det...
...eller något annat.
Behåll pengarna. Jag har inte gjort ett skit.
Var glad!
Jag kan inte motbevisa Davids gåva.
Boten är din.
Du kan också få den. Öppna bara hjärtat!
-Och om jag inte vill? -Det måste du!
Det måste jag inte alls. Jag måste inte göra något.
Eller köpa er löjliga vidskeplighet för jag ska inte sparka undan spannen.
Fan också!
Jag ska inte sparka undan spannen.
Sparka undan spannen.
Herregud.
Det ska vara: "Läkare, hela dig själv."
Jag behöver veterinärens nummer.
011-496-0999.
Är David arg på mig?
Han klarar sig. Du har gjort mer för honom än du anar.
Mr Ogden? Det gäller hästen.
Lilac Logan.
Jag vet att det inte är hennes riktiga namn.
Sen till middagen?
Jag är snart ombytt och klar.
Gå dit utan mig.
Jag har precis träffat David. Vad är det med honom?
Han har haft det lite tufft, men han klarar sig.
Annie.
Tror du att han kan uträtta mirakel?
-Jag... -Du är hans mamma.
Om han kan det, så måste du känna något.
Jag tycker att han är en magisk pojke, men ibland...
...rosslar det fortfarande i bröstet.
Jag har alltid vetat att du är ett underverk.
-Vi borde berätta för alla. -Det är upp till mig och Anne.
Det är inget att skämmas över.
Det är ett mirakel som gör alla glada.
Ledsen om jag förstör det roliga, men jag är inte glad.
Självklart inte. Vilken typ du är!
Ursäkta, Michael.
-Vad händer? -Jag har hört era berättelser.
Men jag tror inte på Davids krafter.
Han är en evig skeptiker.
Visst är det märkligt att den enda som inte är övertygad är en poet?
Inte alls.
Jag är en poet för att jag är världslig.
Jag kan bara tas med det jag kan smaka, se, höra, lukta och känna på.
Har du kommit för att håna oss?
Jane bad mig.
Hon sa att det skedde mirakel på Swafford och bad mig att undersöka saken.
-Och? -David är högfärdig och känslig.
Var det allt?
Tyst.
Jag vill höra vad Ted har att säga.
Tonåringar är aldrig så smarta som de skulle vilja vara.
David har börjat skymta idéer, men han förstår inte deras sanna innebörd.
I vår kultur belönas det annorlunda och speciella.
Vi berättar sagor om superhjältar och hittebarn med dolda talanger
som når fantastiska höjder.
Michael berättade en saga som vartenda barn skulle vilja vara med i.
David bestämde sig för att den var sann.
Jag vet vad jag har sett och känt.
Du har sett och känt ett vanligt barns vanföreställningar.
Vänta.
-Jag har sett min far använda sin gåva. -Nåväl.
Han hade en gåva som gick i arv.
-Han är helt galen! -Avbryt inte igen!
Ursäkta. Var snäll och fortsätt.
Michaels fars gåva gick i arv.
-Till Simon. -Simon?
För några somrar sedan fick Anne ett fruktansvärt astmaanfall.
Simon höll huvudet kallt och försökte få igång andningen.
David kom och la sina händer på Annes bröst
i samma stund som första hjälpen började verka.
Michael, du såg hur hon blev bättre och tänkte på din far,
och sedan sa du till David att han hade ärvt en gåva.
Han berättade för Jane, hon blev bättre och ryktet började sprida sig.
Påstår du att Simon har helat folk?
Er far kunde inte hela folk.
Han var vänlig, modig och förnuftig. Det har Simon ärvt.
David tänkte sig något mer storslaget.
Han inbillade sig att om han var ren, så skulle han kunna hela med sin sperma.
Den skulle ha större inverkan än händerna.
Jane, vackra, underbara och desperata Jane, var ett perfekt första försök.
Jag tror dessvärre att han försökte göra likadant med Lilac.
-Bara Oliver vet vilken... -Hur vågar du!
Har du förfört min son?
Det var ett botemedel.
Han botade mig.
-Hämta David. -Ja.
Men folk mår bättre och det förklarar inte Lilac.
Lilac var mitt fel.
Min första morgon här släppte jag ner en flaska whisky
i den här spannen.
Lilac måste ha druckit ur den.
Hon var full och bakfull.
Vem vet vad du tänkte på.
Vad säger du om det här?
Slängde du verkligen all medicin?
Den behövs inte.
Jag har aldrig mått bättre.
Varför skrek du då i vånda på ditt rum?
Vad är det med er?
Jane!
Ja.
Det händer att man blir bättre.
David är inte på sitt rum. Jag hittade den här.
Ljudet vid dörren.
Tänk om han hörde!
-Han ska allt få. -Nyss trodde du att han var Messias.
-Davey! -Kom igen, Soda. Hitta Davey.
Davey!
David!
-Var är du? -David!
David!
-David! -Davey!
David!
Var är du?
Davey!
Simon! Kom hit med Soda.
-Vad är det? -Hans pyjamas.
Se så, hitta Davey!
Han har fått upp spåret.
David!
-Hitta Davey, Soda. -David!
Vad sysslar han med?
Här är han!
-Han andas inte. -Låt mig.
Fem, sex, sju, åtta, nio, tio, elva, tolv, tretton.
Lever han?
-Hjälp honom. -Jag ringer efter ambulans.
Tack, jag följer med honom.
Jag älskar dig.
Tack.
Du gjorde riktigt bra ifrån dig.
Det var inget.
Jag har varit en fruktansvärd pappa.
Du rycktes bara med i din egen historia.
Det händer oss alla.
Håller du ställningarna?
Swafford Hall.
Ja, jag är hennes gudfar.
Ja.
Ja, jag ska berätta det för henne.
Var det från sjukhuset?
Ja.
Han hade kunnat dö där ute.
Ja.
Men du kunde inte låta bli.
Ditt pompösa tal krossade hans ego.
Och om du har rätt...
...så kommer min dotter att dö.
Jag vet.
Du kan inte motstå publikfrieri.
-Du måste vara smartast i rummet. -Jag vet.
-Även om det skadar andra. -Ja, jag vet.
Jag vet, min kära, och jag är ledsen. Jag har hemska nyheter.
Det...
Det gällde Jane. Telefonsamtalet.
Jag har rätt.
Hon är...
Din skitstövel.
Din jävla skitstövel!
MORMOR
Från vraket av tiden som svunnit Så finns det en sak som jag lärt
Att det som i mitt hjärta har brunnit Förtjänar att vara mig kärt
En källa i öknen den glittrar Ett enda träd har klarat sig
-Beklagar, pappa. -Och en fågel i ensamhet kvittrar
Dikten är för jävlig.
Som får mig att tänka på dig
Bra gjort.
Tack, farbror Ted.
Du kan allt bli en poet.
Hur är livet utan magi?
Normalt. Man får jobba hårt.
-Du vänjer dig. -Så det var du som låg i en grav?
-Det här är min son, Roman. -Ja.
Häftigt!
Var är Jane nu? I himlen?
Helvetet?
Varken eller. Hon har bara hamnat i jorden med miljontals andra som burit samma namn.
Med kreti och pleti.
Alla präster, poeter och rockstjärnor.
Alla fiskar, grävlingar och hundar.
Gurkor och kameler. Hej och adjö.
Utan något jävla mål.
Skitsamma.
Men om du letar efter mirakel, så hör på det här.
I går kväll skrev jag fem dikter.
Fem fler än vad jag har skrivit på 30 år.
I morse kom det två till och jag började knappt svettas.
Hur? Varför?
Inspiration från en klarblå himmel.
Jag må vara gammal och blasé,
men jag är ta mig fan full av förundran.
Skål för mirakel.
Nu kan ni dra åt helvete. Jag ska skriva.
Text: Sofia Andersson